ORICINE AR VREA SĂ FIE ITALIAN
3.500 de dolari?
Cel mai bun material, nu-i așa?
- Trebuie să cadă perfect. - Domnule Bianchi...
Acesta e cel mai frumos costum din lume.
Puteți să-l terminați până la patru?
Puteți să-l terminați până la patru sau nu?
- Nicio problemă. - Excelent.
Atunci ne vedem la patru. Mulțumesc.
O să-i dăm costumul ăsta. Îl modificăm puțin. E și mai ieftin.
E măsura lui și e gata. Nici n-o să-și dea seama.
Totul e în regulă, da?
Ce mai faceți? Mă bucur să vă văd.
Salut.
Frumoasă. Asta-i și mai frumoasă.
Ești un tip norocos.
Stați așa, nu plecați.
Jackie, nu pot să-ți iau banii.
Acesta.
În fiecare an e la fel. Vii aici, cumperi un inel pentru aniversare
și se întâmplă la fel.
E o alegere bună, dar nu e ieftin.
Ea merită tot ce-i mai bun.
Ce-i cu tine? E un inel foarte scump.
De ce nu-l lași pe vărul meu, Frankie, să-i pună un zirconiu?
Îmi trebuie la ora patru.
Glumești, băiete?
La patru?
Crezi că sunt magician?
Pleacă de-aici!
Ce? Carla!
- E rujul bunicii! - Ce mai faci?
- Cum îți merge? - Carla!
- Ai destul timp să... - E un prieten. Carla, te rog!
- Vorbește cu prietenul tău! - Carla, te rog!
- Ce mai faci, Sean? - Tu ce mai faci?
- Bine. Mikey! - Salut, Jake!
Ce mai faci?
- Bine. Salut, Bill. Paul, ce faci? - Jackie, ce mai faci?
- Bine. E bine să fii îndrăgostit, nu? - Așa e.
Dă-mi mănușa, da?
Vreau niște flori așa de frumoase încât astea să pară luate de pe stradă.
- Îmi va lua zile întregi. Și cât timp am? - Două ore.
- Imposibil. - Îmi trebuie la ora patru.
- Nu-mi pasă. - Atunci la patru și jumătate.
- Nu. - Surpriza e la ora cinci.
Nu am de gând să-ți încurajez nebuniile.
Teresa, știi că sunt un client fidel.
Dar, dacă nu le iau de la tine, le voi cumpăra din altă parte.
Ești un nebun romantic.
Și m-ai înnebunit cu fata asta.
Vor fi gata.
- Fugi de-aici. - La patru fix.
PESCĂRIA NORTH END
Bună dimineața, băieți.
Ce drăguț că te-ai deranjat să vii, prințesă.
- Nici nu suntem prea ocupați. - Ce am de făcut?
Taie capetele ăstora, sunt pentru doamna Fiorentino.
Nu pot. O să stau la casă. Azi nu mă ating de pește.
Ba nu. Eu stau la casă.
Azi e 19 martie.
Ai înnebunit? Te-ai țicnit de tot!
De ce? Ce-i?
- Arată altfel. - De ce?
E costumul pe care l-am ales eu?
- Ce, nu-ți place? - Îmi stă bine, dar...
- Arată altfel, nu știu. - Domnul arată extraordinar, nu-i așa?
Bine. Pentru că așa și sunt, frumos ca un soare.
Isabella, te iubesc mai mult azi decât...
Te iubesc...
Isabella, ești mai frumoasă ca...
Miroși mai frumos ca...
E ridicol.
Doamnă Cordova.
Ce mai faceți?
Mă bucur că...
Vă urăsc, doamnă Cordova.
Cine e?
Tatăl tău. Deschide-mi.
Nu ești tatăl meu!
De unde știi Ți-ai făcut testul genetic?
Du-te să te joci cu frații tăi.
- Jake. - La mulți ani!
- Deschide-mi. Ți-am adus ceva. - Trebuie să facem asta în fiecare an?
Haide, lasă-mă să urc. Chestia asta îmi arde buzunarul.
Mor de dorul tău. Vreau doar să vorbim.
Jake, ce naiba faci?
- Chiar, ce naiba faci? - E aniversarea noastră.
Nu există nicio aniversare, Jake. Ea te-a părăsit.
- Acum opt ani. - Acum opt ani!
A fost o neînțelegere. O să clarificăm lucrurile.
- O neînțelegere? - Va fi iar a mea.
Jake, e familia mea acum. Asta e realitatea.
E treaba mea și a Isabelei. Nu te privește pe tine.
- E soția mea! - E logodnica mea!
- Suntem căsătoriți. - Nu e vina mea.
Ba da, de fapt, este.
Jake, te rog să pleci.
La ce te așteptai, tâmpitule?
Opt ani. Ai o mare problemă. Trebuie s-o uiți.
- E sufletul meu pereche. - Sufletul tău pereche are trei copii.
- Am avut niște probleme. - Așa s-ar zice.
- Ai înșelat-o cu sora ei. - Și cu cea mai bună prietenă.
Și cu cea mai bună prietenă a ei, în dormitorul părinților.
A fost o șansă unică în viață. De parcă voi n-ați fi făcut la fel.
Dacă erați suflete pereche, nu te-ai fi culcat cu sora ei.
- Nici cu prietena ei. - Nici cu prietena ei.
În patul părinților ei! L-ai pângărit.
Sunt bărbat! Nu e vina mea.
Opt ani. Ai o obsesie. Pe bune.
Nu am o obsesie, Steve. Dar mă... mă doare.
- Știi ce zice Freud? - Nu știu ce zice Freud.
Între doi ani și jumătate și patru ani, maxim.
Mai mult de atât înseamnă obsesie bolnavă.
Știu ce încercați voi să faceți. Și vă mulțumesc.
Dar Isabella e sufletul meu pereche.
Tâmpenii! Nu există suflete pereche.
O vrei doar pentru că nu o poți avea.
- Pe de altă parte, e tare drăguță. - Și o iubesc.
Și o iubesc, o iubesc... Ce idiot!
Atunci de ce ai părăsit-o de patru ori?
Pentru că îmi trebuia timp.
- Știi ce zice Freud? - Nu-mi pasă ce zice Freud.
Ea e sufletul meu pereche.
Ascultă-mă. Sufletele pereche sunt ca peștii. Le găsești oriunde.
Oamenii se îndrăgostesc de cineva de prin apropiere.
Nu are legătură cu divinitatea.
Există o fereastră în timp când doi oameni se pot îndrăgosti.
Indiferent cine sunt. Contează doar ce simt ei atunci.
Dar, când fereastra se închide...
Nimic. Nimic.
Nimic.
Freud a zis asta?
Sigur că Freud a zis asta.
Crezi că am inventat-o eu? E prea profund.
Uite ce e.
Trebuie să te întorci în joc. Schimbă momeala.
- Trebuie să arunci undița din nou. - Încă sunt în joc.
Va fi a mea din nou.
Miles! Vino, băiete.
Miles!
Ți-ai pierdut pisica?
Da, dar pisicile, de obicei, nu pleacă prea departe.
Trebuie să fie undeva pe-aici.
De fapt, se știe că felinele
vânează pe o distanță de mai mulți kilometri.
Uite-o. Acolo.
- O vezi? - Grozav.
Știu eu ce vrea.
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
Las-o câteva minute. Mirosul o va atrage sigur.
Aproape am terminat facultatea.
Merg la seral, știi? Ca să-mi iau diploma.
- Nu mă interesează doar peștele, știi? - Bineînțeles.
Psihologie.
Studierea unora foarte bolnavi de către niște ciudați.
Păi...
Atunci...
- Ești cu cineva? - Depinde ce înțelegi prin asta.
Dacă ai pe cineva.
Ai vrea să ieși cu cineva?
Ai vrea să te invite cineva în oraș?
Nu vreau asta.
Nu era vorba de mine! Sunt însurat. Uite verigheta.
E vorba de un prieten. Lucrează tot aici, la magazin.
Fraierul nu e în stare să-și găsească singur nevastă.
Da... Sunt cam ocupată.
Desigur. Toți suntem ocupați.
Îmi pare rău.
Hai, spune. Ești liberă sau nu?
- Teoretic, sunt liberă. Dar... - Da!
- Nu te mișca de-aici - Nu caut pe cineva.
- Rămâi aici, te rog. - O, Doamne!
Nu pleca!
Gianluca, vino încoace.
- Mulțumesc, dar am pe... - Haide.
- Gianluca. - Cineva.
- Am avut dreptate? - Da. E drăguță.
- Da. - Dar trebuie s-o văd dezbrăcată.
- Normal. - Poftim?
- Șoldurile sunt bine formate. Materne. - E bună, nu-i așa?
- Vrei să te întorci cu spatele? - Nu.
- Întoarce-te. - Lasă-ne să te privim.
- Stai puțin. - E perfectă. Hai să-i cuplăm.
- Ești disponibilă? - Nu, nu sunt.
Arată bine. Are 1,80 m și un abdomen ca David al lui Michelangelo...
Venim cu el la următoarea petrecere a burlacilor italieni.
- Dacă-ți place, ne faci cu ochiul. - Iar dacă nu, pleci și gata.
- Fără obligații. El nu va ști nimic. - Petrecerea burlacilor italieni?
- Nu cred că vin. Nici măcar... - Te vei distra grozav.
O mulțime de italieni care cântă și dansează. Ce poate fi mai grozav?
Fii atentă aici. Va fi multă mâncare...
- Băutură... - Muzică și dans...
- Fete... - Multe italience singure.
- Ce poate fi mai grozav? - Ce poate fi mai grozav?
Să-mi înfig o furculiță-n ochi. Sau să-mi intre o așchie sub unghie.
- Nu e o idee bună. El nu e italian. - Dar nimeni nu va ști.
N-o să mă prefac că sunt italian doar ca să fiu cu niște tipi
care poartă lanțuri de aur la gât și cămășile descheiate până la brâu.
- Ce? - Te crezi prea bun ca să fii italian?
- Oricine vrea să fie italian. - Nu știu să dansez.
E o petrecere! Cunoști lume, asculți muzică italienească...
te cobori la nivelul nostru și o să dansezi puțin.
- Nu sunt italian! - Nimeni nu-și va da seama!
Oricine vrea să fie italian.
- Haide. - Ascultă-l pe el.
Marisa!
Intră să mănânci ceva. Nu te hrănești suficient. Haide.
Îmi pare rău, nu pot acum. Dar vă mulțumesc.
Ești prea slabă.
Ai nevoie de un bărbat.
De fapt, pentru asta am venit.
Ați auzit cumva de un club al italienilor?
Un club al italienilor? Pentru burlaci?
- Nu. Dar tu nu ești italiancă. - Da, știu.
Dar am fost invitată acolo, ca să cunosc un băiat.
Un italian? Nu se poate.
Nu trebuie să ai de-a face cu italienii.
Am fost măritată cu un italian timp de 42 de ani.
Ticălosul m-a înșelat de 37 de ori.
Și asta-i doar ce-am aflat eu.
Dar l-ați iubit.
Iubit?
Da, bineînțeles. Era sufletul meu pereche.
Dar tu nu ești italiancă.
Îți voi spune ceva.
Un italian nu se va însura cu tine, dacă nu ești italiancă.
Se va juca doar, lor le place să facă asta,
dar apoi îți va zdrobi inima.
Nu. Mai bine îți găsești un danez cumsecade sau chiar...
un irlandez.
Măiculiță!
Ce n-aș da s-o am!
Da, știu.
- Dar ea? - Merge...
- Merge? - E în regulă.
- Cum adică "merge"? - Fii serios.
Ai ceva împotriva italiencelor, cele mai frumoase femei din lume?
Nu, dar eu sunt îndrăgostit, doar știți asta.
- "Sunt îndrăgostit!" - Uită-te în jur.
Privește, toate sunt pentru tine.
Eu și Steve suntem căsătoriți. Trebuie s-o faci pentru noi.
Trebuie?
Trebuie să agăț fete într-un bar de italieni?
- Bineînțeles. - Nu-i de mine.
Dar cea de-acolo?
- Tocmai s-a uitat la tine. - E drăguță.
Cu siguranță e un semn.
Pregătește momeala și prinde-o.
E bună, nu zic că nu, dar nu mă interesează.
Nu vă mai holbați așa. Vreți să...
- Ce naiba faci? - Ești un leu de mare. Ragi!
- Leii de mare latră, idiotule. - Cum zici tu.
Și asta nu funcționează când e vorba de fete, da?
A, da?
- Uite-o că vine. - Vine încoace.
- Gândește-te ce-i spui, repede. - M-ai fluierat cumva?
Nu eu... A fost...
- Eu sunt Marisa. - Eu sunt Jake. Ce mai faci?
- Îmi pare bine de cunoștință. - Prietenul nostru e cam emoționat.
Cred că i s-au topit izmenele de pe el.
Ba nu... Izmenele mele n-au nimic.
Bine zis.
- Vrei să stai jos? - Da.
- Da? - Da.
Bine.
- Hai la bar. Altfel nu scăpăm de ei. - Bine.
Nu. Adu-i ceva de băut.
În contul magazinului. Cheltuieli neprevăzute.
Am eu grijă de ea până vii.
- Ce părere ai? - Sunteți de groază.
Dar e...
- E drăguț. - Da.
- Ați avut dreptate. - E deștept.
- Amuzant. - Foarte deștept.
- Are simțul umorului. - E inteligent.
- Bine. - Îi plac copiii.
- Într-adevăr? - Îi plac la nebunie copiii.
- Se poartă grozav cu ei. - Da.
- Asta îmi place. - Ne-am descurcat bine, nu?
Cred că da.
Uite-l că vine.
S-a întors fiul risipitor.
Primul tâmpit, al doilea tâmpit.
Mulțumesc, o iau ca pe un compliment.
Pentru frumusețe!
- Frumoasa... - Și bestiile.
Ar trebui să mă bucur că n-am auzit ce ați vorbit, nu?
De ce spui asta, Jake? Am vorbit despre iubirea adevărată.
Și n-o să-ți vină să crezi dar Marisa nu crede că există suflete pereche.
- Crede că asta e o tâmpenie. - N-am spus asta.
- Ba da, ai spus. - Ba nu.
Ba da!
Nu le da atenție. Râd de mine pentru că eu cred în iubirea adevărată.
Și eu cred. Ca și în sufletele pereche.
Ce tâmpenie!
Doi oameni se pot îndrăgosti oricând.
Trebuie doar să știe fiecare că celălalt există.
Viața e un haos nesfârșit, în care luptăm pentru supraviețuire.
- Ce profund! - Mulțumesc.
- Știe ceva psihologie. - Așa e.
Stai să-ți explic în termeni mai simpli.
"Simplu" e cuvântul-cheie.
Tu, de exemplu...
Ești o bunăciune.
Atunci de ce nu prezinți lenjerie intimă pentru catalogul Victoria's Secret?
- Vrea să demonstreze ceva. - Sper.
- Bine. - Pentru că nimeni nu știe că exiști.
Dar, dacă pozele care trebuie ajung la cine trebuie,
o să vezi cum toți puștii din lume se vor masturba privindu-te.
De ce?
Pentru că știu că exiști.
Îți cer mii de scuze.
Credeam că va spune ceva important.
Ba nu, am înțeles. Are logică.
Are logică? Într-adevăr?
- Ba nu are. - Bine.
Știi ceva? Vreau să-ți pun o întrebare.
Ce caută o fată drăguță ca tine într-un loc ca ăsta,
la masă cu astfel de tipi?
No știu.
Poate vreau să văd și eu ce bărbați mai există.
Poate a venit să cunoască un italian cumsecade, ca Jake.
De fapt, nu sunt prietenii mei.
M-ai rănit, serios.
- Deci? - Deci ce?
- Ce s-a întâmplat? - Lasă-ne să trăim prin tine.
- E dulce. - Dulce? E o bomboană!
Fata asta ar topi și fierul cu un zâmbet!
Ai absolută dreptate. Ce s-a întâmplat?
Am petrecut o seară în mod plăcut.
Ne-am plimbat, am vorbit despre tot felul de fleacuri...
- Și apoi... am plecat acasă. - Ați plecat acasă?
- Adică v-ați dus la ea să faceți dragoste? - Nici vorbă de așa ceva.
Fii serios. N-ai...?
I-ai pus-o, nu-i așa?
Nu, nu i-am pus-o. Nu i-am făcut nimic.
Ce vrei să-ți spun? Ne-am simțit bine. E o fată drăguță.
- Dar? - O iubesc tot pe Isabella.
Bine. Ascultă.
Te rog, spune-mi că i-ai cerut numărul de telefon...
ca să știu că-ți vine mintea la cap.
- Îmi vine să plâng. - Incredibil.
Și bărbații plâng uneori.
Nu-mi vine să cred. Cum ai putut să strici totul?
- Chiar. - Ai fost un tâmpit!
Bună, băieți.
- Bună. - Bună, ce faci?
Deci aici era?
Aceste e paradisul peștilor.
Orice vrei din largul mării avem aici.
- AIdo Tempesti. - Bună. Marisa.
Deci...
Ai uitat să-mi ceri numărul de telefon.
Așa că m-am gândit...
- Lasă-mă-n pace! - Cere-i naibii numărul!
- Pentru orice eventualitate. - Da. Nu. Da, e...
Minunat. Ai... Ai un scris frumos.
Mulțumesc.
Bine.
Știi ceva? Hai să ne înțelegem.
Eu fac programul de lucru, așa că...
E liber diseară.
Și mâine seară. E liber toată săptămâna.
- Mă poate suna oricând. - Nu. Dacă nu ți-a cerut numărul...
înseamnă că nu e în stare de nimic. Mâine seară?
Nu, mâine seară nu pot.
- Nu te băga, da? - De fapt, săptămâna viitoare e mai bine.
Săptămâna viitoare. Marți cred că e foarte bine.
Mă gândeam că ar fi mai bine luni.
Pe la șapte.
Sau șapte și jumătate.
- Luni. - Luni.
Perfect. În regulă.
Luni să fie.
- Bine. - În regulă.
- Ne vedem luni. - Ne vedem luni.
Bine. Pa.
- Stai să-ți deschid ușa. - Mulțumesc.
Da!
Mulțumesc.
Mersi că ai venit.
- Să n-o mai dai în bară. - N-am de ce.
Stați puțin. Voi vă gândiți la prostii, nu-i așa?
Mare greșeală.
E italiancă, iar italiencele au frați.
Te joci cât te joci,
după care te trezești că ai rămas fără un testicul!
Nu e amuzant.
V-am povestit despre vărul meu Luigi, nu?
- Da, vărul eunuc. - Vărul eunuc, vezi că știi?
- Glumeam pe seama lui. - Îi spuneam "castratul".
Hai, treci la treabă. Tâmpitule.
- Vreau bomboane. - Nu îți iau bomboane.
- Mănâncă mere. - Vreau bomboane!
Da? Și mai ce?
- Isabella! - O, Doamne.
Ce ciudat! Ce faci aici?
- Ce fac aici? - Da.
- Lasă-mă în pace, Jake. Serios. - Ce?
Doar e un parc. Treceam pe-aici.
Noi doi suntem suflete pereche.
Am copii, Jake. O mulțime.
Ador copiii. Iar cel mare probabil că e al meu.
Ce, ai făcut testul de paternitate?
De necrezut! Ești incredibil!
Băiatul s-a născut la 12 luni după ce am făcut-o ultima oară.
Asta spui tu. Știu. În fine...
Haide, ce pierzi?
Jake, te rog, nu vreau să te umilești.
Nu accept un refuz.
- Scuză-mă, scumpule. - Nu accept!
Ce-i cu copiii tăi?
Nu te pot suferi, Jake. Haideți, băieți, urcați.
Luni seară am întâlnire.
- Bravo ție! - Așteaptă.
Mă iei și pe mine?
Bună dimineața, John.
- Salut, Jake, ce mai faci? - Bine.
- Ce-ți dau? - 25 de kile de eglefin...
- Păzea! - Și vrei 10 kile de midii. Frumos.
- Gata, nu-i nimic. - Vouă cum vă merge?
- Foarte bine. - Frumos pește.
Da. M-am întâlnit odată cu una care arăta cam așa.
- Mulțumesc mult, John. - Uite chitanța.
- Să ai o zi bună. - Ai grijă de tine.
Știu ce-ți spune fiul meu, Gianluca, dar ascultă-mă pe mine,
femeile sunt sacre.
Trebuie să le tratezi ca pe niște doamne, nu ca pe niște vapoare în trecere.
- Știu. Am o femeie bună. - O femeie bună?
O femeie bună înseamnă dragoste.
Pură, adevărată și care se poate distruge, ca un cristal de Veneția.
Ține minte.
Orice fiică are un tată.
Iar majoritatea au frați cu cuțite la ei.
Cineva se va cupla diseară, nu-i așa?
Sigur, frate. Va fi distrație.
Să-ți iei aparatul de fotografiat.
Adu-ne poze. Vrem să vedem țâțe.
- Jake, uită-te la mine. - Ce e?
- Promite-mi că nu o mai dai în bară. - Nu o dau.
- Promiți? - Promit!
Nu o mai dau în bară. Vrei să scriu cu sânge?
Hai să vedem ce plan ai. Ai un plan, nu?
N-am de gând să ți-l spun. Vom merge să mâncăm.
- Normal că mâncați. Unde? - Nu știu. La Trattoria.
Te-ai tâmpit? Doar n-o s-o duci în North End.
- E prea italienesc. - Asta e și ideea. Ea e italiancă.
Du-o la vărul meu Ennio.
Va avea el grijă de voi.
Nu poți să duci o italiancă în North End la prima întâlnire.
E ca și cum un preot ar duce un băiețel la operă. E prea evident.
Da. Las-o baltă cu italienii. Trebuie să uiți de originile tale.
Doar n-o să mâncăm cârnați polonezi.
Nu, pentru că acum nu mai ești polonez, ești italian.
Nu mai vreau să mă prefac că sunt italian.
Ba o să te prefaci și o să te prefaci foarte bine.
Vezi că italienii recunosc un impostor de la o poștă. Așa că...
- S-ar putea să te castreze. - Fii serios. Doar suntem în secolul XXI.
Nimeni nu va păți nimic. Asta e o idee preconcepută.
Ai dreptate. Nu trebuie să avem idei preconcepute.
Italienii sunt iubăreți.
Dar, dacă te iei de femeile lor...
Poți s-o duci la un restaurant italienesc, dar să nu fie în North End, bine?
Și vezi să comanzi și pentru ea.
Pentru că italiencele adoră să vadă că ai grijă de ele.
Freud zice că, după ce a stat 5 minute la masă cu tine, o femeie știe
dacă veți face dragoste sau nu.
Apropo, ce o să comanzi la desert?
Tiramisú?
O prăjitură, două furculițe.
- Să n-o dai în bară. - N-o voi da în bară.
Ascultă ce-ți spun, dacă o dai în bară...
Nu o s-o dau în bară!
- Bună. - Bună!
- Să mă schimb? - Nu.
Nu, arăți bine.
Eu ar trebui să mă schimb.
- Mă bucur să te văd. - Da. Și eu pe tine.
E foarte frig. Unde ți-e mașina?
Mașina mea miroase a pește. M-am gândit să mergem cu metroul.
- Cu metroul? - Da, e mult mai practic.
Nu ai probleme cu parcarea... mă înțelegi.
Arăți minunat.
Mulțumesc.
Prima întâlnire.
Mă simt ca un licean.
Da, și eu.
Ce e așa de amuzant?
Nimic, scuză-mă.
Râzi de mine?
- Asta faci. - Ba nu, pe cuvânt.
Pe cuvântul meu.
- Da? - Scuză-mă.
Trebuie să-ți spun ceva.
Bine.
Spune-mi.
E cam jenant.
Spune-mi, sunt sigură că nu e ceva ce n-am mai auzit.
Ești foarte drăguță...
și nu vreau să încep ceva...
fără să fiu foarte sincer cu tine.
Am o relație cu altă femeie.
Suntem împreună de 12 ani. Cu intermitențe.
În ultima vreme am stat mai mult despărțiți, de fapt.
Cred că trebuie să știi.
În regulă.
Sinceritatea e cea mai bună armă, nu?
Da, sunt de acord.
Dacă vrei să-mi spui ceva, poți să...
Acum e momentul.
N-am ce să-ți spun.
Unde suntem?
Îmi pare rău. Ești supărată, nu?
Deloc. Sunt surprinsă, poate.
N-am vrut ca, după ce petreceam o seară plăcută...
- Să ne simțim ciudat. - Păi, deja e cam ciudat.
- Ai mai fost aici? - Nu.
Stai liniștită. Știu ce ți-ar plăcea.
Să vă aduc mai întâi ceva de băut?
Poate un excelent Barolo, sau un Chianti.
Cred că o să comandăm.
Pentru doamna, calamari la aperitiv
și paste cu spanac și ciuperci.
Se poate cu mai mult oregano și usturoi?
- Usturoi? - E foarte bun.
Cum doriți, doamnă.
Și dumneavoastră, domnule?
Habar n-am. Ce îmi recomandați?
Spaghete "all'amatriciana".
Specialitatea casei.
- Pare delicios. - Știi ceva?
Vreau și eu.
- Sigur? - Da.
Și de băut?
Chianti de țară.
De fapt, mă gândeam...
să luăm ceva mai scump.
Poate un Barolo.
- Minunată alegere, doamnă. - Mulțumesc.
Foarte interesant.
M-am gândit că ai economisit destul pentru că nu ai venit cu mașina.
Îți faci probleme din cauza prietenei mele?
Ea știe unde sunt.
- Știe că ești aici? - Da.
Uită de ea. Eu aproape uitasem că există.
Știai că psihiatrii sunt de părere că tu îți dai seama după cinci minute,
dacă stai la masă cu un tip,
dacă va merge sau nu?
Poți să-ți dai seama.
Ai discutat cu mulți psihiatri?
Nu. Dar aud tot felul de lucruri despre ei
de la Steve. El studiază asta.
- Psihologie. - Da.
E student.
Tu cu ce te ocupi?
- Sunt medic. - Serios?
- Mă iei peste picior. - Nu!
Foarte tare. Ce specialitate ai?
Medicină veterinară.
Deci nu ești chiar medic.
Voiam să spun că lucrezi cu animale
și nu cu oameni, atâta tot.
E tare. Îmi place. Am înțeles.
Dar eu, când spun medic, mă gândesc că...
într-un avion, cineva face infarct și toți strigă "e vreun medic la bord?".
Ceva de genul ăsta. Dar e foarte tare.
Așadar, iubești animalele.
Da. Și nu am încredere în cei cărora nu le plac animalele.
Sau copiii.
Vezi? Avem ceva în comun.
Da? Îți plac animalele?
Dacă îmi plac animalele?
Bineînțeles, doar lucrez într-o pescărie.
Îmi plac și copiii. Cred că sunt minunați.
Am trei.
Bine, nu sunt ai mei, de fapt.
- Sunt ai iubitei mele. - Minunat.
- Să te conduc până sus. - Nu. Știi ceva? Mai bine nu.
Am petrecut o seară plăcută și nu vreau să se termine ciudat.
Nu urci.
Nu, desigur, știu.
Eu m-am simțit minunat. Tu nu?
Ce i-ai spus?
Știam c-o s-o dai în bară. Știam eu!
N-am vrut să afle că sunt cu cineva și apoi să fie dezamăgită.
Ești cel mai mare cretin din lume sau doar te prefaci?
Întâlnirea nu a decurs foarte bine, oricum.
Mi-a dat semnale vagi. Parcă nici nu o interesam.
Tocmai asta e. Semnalele vagi sunt semnale clare.
Și de ce naiba i-ai spus că ai o iubită?
Nici nu ai. Fata asta e pentru tine.
Adică e cumsecade...
și e doctor!
Nu e doctor adevărat. E veterinar.
- Și veterinarii studiază medicina. - Iar animalele au spitale.
Dar nu sunt spitale adevărate. Deci nu e doctor adevărat.
Vrei să spui că eu nu voi fi doctor după ce-mi iau diploma în Psihologie?
Asta e altceva.
Te vei ocupa de oameni.
Ea se ocupă de animale.
Nu e doctor.
De fapt, cred că nici psihologii nu sunt.
De fapt, oricine are diplomă e doctor.
Un doctor în Filosofie. Un doctor în Literatură engleză.
- Un doctor în Arte Frumoase. - Stai puțin.
Sunt de partea lui Jake. Ăștia nu sunt doctori.
Nici n-ar trebui să pună cuvântul "doctor" înaintea numelui.
Fii serios!
Dar chiropracticienii?
Cei care fac acupunctură? Pediatrii?
Nu sunt doctori!
Așadar... eu salvez vieți,
îi conving pe oameni să...
îi conving pe oameni să nu se arunce în fața trenului
sau de pe podul MassPike,
zi de zi vorbesc cu ei
și credeți că nu sunt doctor?
Nu. Dar ai putea fi.
Dacă te duci la Medicină și te faci psihiatru.
Psihologii sunt altă categorie care vrea să păcălească sistemul.
I-ai zis-o!
Auzi?
Sunt sigur că și la Medicină au cursuri serale.
Nici nu trebuie să fiu doctor.
- Știu doar că salvez niște vieți. - Salvezi niște vieți.
Asta învăț să fac. Să salvez vieți.
- Salvez vieți. - Ca un erou din benzile desenate.
Mă salvezi și pe mine? Mor de foame.
Bună ziua, doamnă Cordova.
- Isabella! - Bună ziua, doamnă Cordova.
- Bună. - Pleacă de-aici!
Hai să bem o cafea, te rog.
Vreau doar să stăm de vorbă.
Știu că nu sunt acasă copiii.
- Nu-ți dau voie să intri. Spune. - Serios?
Nu poți să fii tot supărată. Eu...
Bine. Cinci minute.
Cinci minute.
Arăți minunat.
Tu te mai gândești la mine?
Bineînțeles. Doar mă suni zilnic.
Da, așa e.
Dar, dacă nu te-aș suna,
te-ai mai gândi?
- Nu vreau să-ți spun. - Te-ai mai gândi?
- Te-ai gândi! - Jake! Am copii.
- Cel mare sigur e al meu. - Ești nebun.
Întoarce-te la mine.
Cele 10 minute au trecut.
Trebuie să pleci.
Da, tocmai voiam să plec.
Nu trebuie să mă dai afară.
Oricum plecam.
Nu mai voiam altă cafea, știi?
Mâine la aceeași oră?
- Salut, bătrâne, ce mai faci? - Bine.
- Azi e sărbătoare cumva? - Unii se cred funcționari de bancă.
- Mișcă încoace că avem treabă. - Am venit.
- M-am întâlnit cu ea azi. - Te-a vindecat de purici?
Nu cu ea. Cu EA.
- A, cu Isabella. - Da.
- Am băut un capuccino. - La ea acasă?
Ajunge! Jake, m-am săturat de tâmpeniile tale.
Eu și Steve muncim pe rupte aici.
Tu vii și pleci când vrei.
Jake, nu e cinstit.
N-am încotro. Trebuie să te concediez.
Să mă concediezi. Nu poți să mă concediezi.
- Ba cred că tocmai am făcut-o. - Sunt proprietarul magazinului.
Teoretic, ești.
Dar le-am promis părinților tăi, înainte să moară,
- ...că nu te las să dai faliment. - În ultimul trimestru profitul...
a crescut cu 250%, iar anul trecut cu 150%. Cred că ne merge bine.
Las-o în pace pe Isabella.
- Asta era problema? - Da!
Știi ceva? Sun-o pe Marisa.
Fata aceea căreia i-ai spus că ai o iubită.
- Mă urăște. - Și Isabella te urăște.
Și totuși îți face capuccino.
Italiencele trebuie să-și compătimească bărbații.
- Spune-i adevărul și o să vezi că... - Ba nu. Nu-i spune adevărul.
Spune-i adevărul și va înțelege.
Nu pot să-i spun nimic.
Nici nu-mi răspunde la telefon.
Și nu are dreptate?
Cine are nevoie de tine, Eric? Cine, prietene?
Ia uite, perechea fericită!
Jakie B, ce faci cu peștele ăla?
Du-te naibii!
Peștele meu...
Are...
Se comportă ciudat în ultima vreme.
Aș dori să știu dacă medicul veterinar poate veni...
să vadă ce are.
Îmi pare rău, domnule, dar noi nu ne ocupăm de pești.
De ce? Și ei sunt tot animale.
Sunt tot animale, dar sunt animale acvatice.
Veterinarii pentru animale marine se ocupă de pești.
Asta nu e specialitatea doctorului nostru.
Bine.
Cât?
Douăzeci?
Bine, nu vă place de domnul Jackson.
Dar de Benjamin?
E doctorița pe-aici?
- Tu ești Michael? - Cum adică?
Nu e vorba de pește aici.
E ceva între tine și doctoriță?
E atât de evident?
Stai să văd ce pot face.
Îmi place cățelul tău.
Drăguț.
Toți sunt drăguți. Zâmbește!
Mami, omul ăsta e pedofil?
Măi, paparazzo...
Vorbeai serios?
- Tu nu ești... - Adu peștele.
- Dacă mă gândesc mai bine... - Acum! Am treabă.
N-am timp de pierdut cu carasul tău.
Nu ești în stare să ai grijă de un peștișor auriu?
Parcă ai fi un restaurant chinezesc ambulant.
Data viitoare îmi aduci o pizza cu anșoa?
Foarte drăguț.
Pune-ți peștele pe masa de consultații.
- Stai jos. Șezi. - Uite ce e, nu cred că...
nu e nevoie, adică...
Șezi!
De când se comportă ciudat peștele tău?
Nu știu. De câteva zile, cred.
- De ce nu l-ai adus mai demult? - Am crezut că își revine.
E un pește de acvariu, nu? Putea să moară.
Nu vreau să fiu obraznic, dar...
crezi că s-ar putea să-l consulte alt veterinar?
Cred că ar fi mai bine.
El e Sammy. Are probleme respiratorii.
Stăpânul spune că e somnolent și se comportă anormal.
Bine, am înțeles. Mulțumesc.
Ce cauți aici?
Sammy se comporta cam ciudat.
Cred că are conjunctivită.
Nu e un animal de casă.
Sammy, nu asculta ce spune femeia asta.
Bine, lasă asta. Ce vrei, de fapt?
Ne-am simțit bine în seara aia.
Adică eu m-am simțit bine.
Am înțeles că nu vrei să auzi de mine, dar...
eu m-am simțit bine în compania ta.
Nu...
Ce? Dacă nu sunt disponibil pentru sex,
nu putem fi doar prieteni?
- Prieteni? - Da, prieteni.
Ne putem petrece timpul împreună, pentru că ne simțim bine unul cu celălalt.
- Doar ca prieteni. - Exact.
- Nu se poate. - De ce?
Pentru că...
- Am 33 de ani. - Nu se poate.
Ceasul meu biologic ticăie.
Nu am timp de prieteni.
Adică a avea prieteni îți afectează capacitatea de a face copii?
- Da. - Cum? Explică-mi și mie.
Când un bărbat și o femeie sunt prieteni...
întotdeauna unul așteaptă ceva de la celălalt.
Dacă niciunul nu e interesat,
de fapt nici nu există motiv pentru a începe o prietenie.
Ce faci vineri seară?
- Nu e treaba ta. - Deci n-ai nimic de făcut.
- Ba am. - Ba nu ai.
- Nu ai. Ce? - Am treabă.
Da, e o atitudine foarte matură pentru o tipă de 33 de ani.
Preferi să stai singură în casă decât să ieși cu un prieten.
Pentru că simți atracție fizică față de mine și...
eu nu sunt disponibil.
- Mă întâlnesc cu cineva. - A, da? Cu cine?
- Îl cheamă Michael. - Nu există niciun Michael.
Ba da. L-am cunoscut de curând.
Bine. Am înțeles mesajul.
De fapt, știi ceva?
Lasă-l pe Sammy aici.
Da?
Ți-l dau înapoi...
- Sâmbătă? - Sâmbătă?
Îmi dai cumva întâlnire?
Prietenii nu-și dau întâlnire. Doar ies împreună.
Dar voi ați insistat să ies cu ea.
Înainte să ne spui că are 33 de ani.
- Nu te duci nicăieri. - Are 33 de ani.
Imaginează-ți biluțele tale într-o menghină.
Asta fac ovarele ei, când nu urlă după spermă.
- A ta. - Nu e o întâlnire amoroasă.
Vom petrece doar ceva timp împreună.
- Ca în liceu? - Da.
Un băiat și o fată ies împreună. Nu-i nimic rău în asta.
- Ba e rău. - De ce?
Pentru că, mai devreme sau mai târziu, cineva va dori să schimbe niște fluide.
O îmbârligare de limbi... Are 33 de ani! Păzea!
Stai puțin. Doar n-o să se însoare cu ea.
Exact. N-o să mă însor cu ea.
Trage-i-o și tu de câteva ori. Apoi, alta la rând.
Lecția numărul unu. Sosul de roșii.
Niciun bărbat italian nu rezistă în fața sosului de roșii.
N-aș zice că e chiar bărbat. Mai degrabă e un puștan.
Un puștan care arată foarte bine...
Dar suntem doar prieteni. Nu e vorba de dragoste.
De când e cu iubita lui? De 12 ani?
Nu s-au căsătorit încă, deci nu e ceva serios.
Pentru tine e o pradă ușoară.
Calea spre inima unui bărbat trece prin stomac.
- Și dacă nu vreau să ajung la...? - Stai puțin.
Vrei o iubire în stil italian?
Nu trebuie să ai milă, pentru că e un război.
Iar femeile sunt generalii.
Haide, pune-le în tavă.
Iar mâncarea... Mâncarea e cea mai grozavă armă.
Haide, amestecă bine că se arde. Amestecă.
- Bună. - Bună!
Nu te-ai aranjat.
Arăți foarte bine, adică...
așa o să... Nu ieșim în oraș?
Nu, suntem prieteni. Am pregătit cina.
- Serios? - Intră.
- Bine. Asta e pentru tine. - Mulțumesc.
- Ce mai faci? - Bună.
- Mulțumesc. - Da.
- Ia uite, oțet. - Da, e italienesc.
- Interesant. - Nu mă așteptam să arate așa.
- Cum adică? - Husă pe canapea...
covoare pe jos...
Stil american.
Mă așteptam la ceva mai italienesc, un stil mai temperamental, știi?
Aici sunt linii drepte peste tot.
Parcă ar fi acasă la bunică-mea.
Chiar știi să vrăjești o fată.
- Mâncăm? - Da.
- Să te ajut cu ceva? - Nu.
Sammy? Mi-ai gătit peștele?
- Se vindecase. Nu mai avea conjunctivită. - Mi-ai gătit peștișorul?
- Nu era peștișorul tău, Jake. - Așa îl alintam eu.
Și dacă îți aduceam un cățel?
Nu-mi place să mă joc. L-am părăsit pe primul meu prieten pentru că m-a mințit.
Da? Și al doilea ce-a făcut?
Și el m-a mințit, dar a fost o minciună mult mai gravă.
Cum te-a mințit primul?
Mi-a spus că a studiat la Harvard.
- Și? - Studiase la Universitatea din Boston.
- Hai, fii serioasă. - Nu suporta să locuiască în Boston...
și să nu poată spune că e absolvent de Harvard.
Chiar i-ai dat papucii unui tip
care putea fi iubirea vieții tale din cauza asta?
- Da. - E cam dur.
Era logodnicul meu. Nu trebuia să mă fi mințit.
Care dintre ei e?
Nu e acolo. Nu păstrez pozele foștilor mei iubiți.
Nu e nicio poză cu vreun fost iubit de-al tău aici?
Nu! De ce să păstrezi poze ale unora care nu mai fac parte din viața ta?
Eu păstrez pozele tuturor. Dacă nu-i mai văd...
Și ce-ți pasă?
Nu știu. Eu, una, după ce termin o relație
nu mă mai uit înapoi.
Din ce parte a Italiei e familia ta?
Din nord. Din Palermo.
Palermo? Dar asta e...
Palermo nu e în sud, în Sicilia?
În partea de nord a... sudului.
Ei...
trăiesc foarte sus... în munți.
E un... e un sat mic, oricum.
Și ai tăi? De unde sunt?
- Nu pot să-ți spun. - De ce?
- Sunt mafioți? - Dar ai tăi?
Da. Haide, spune-mi, de unde sunt?
- Chiar contează? - Da, e important.
- Pentru un italian e foarte important. - Sunt din nord.
Torino.
- Nu-mi vine să cred că ți-am spus. - Da, mare scofală.
Secretul tău a ieșit la iveală. Acum va trebui să mă omori, nu?
- S-ar putea. - Da.
Bine dar...
Trăiești săptămâni...
sau chiar luni de zile alături de cineva și apoi...
pur și simplu...
îl elimini din viața ta, de parcă n-ar fi existat?
Tu trăiești în trecut.
Da, dacă a păstra amintirile înseamnă a trăi în trecut...
- Atunci trăiesc în trecut. - Există doar trei opțiuni.
Trecutul, prezentul și viitorul.
Și noi ce alegem?
Ai o iubită. Așa că...
Trebuie să știu cât ții tu la relația asta.
Deloc. Nu există nicio relație.
Vorbesc serios.
Serios, trebuie să știu.
Știi foarte bine. Nu există.
Cred că am găsit pe cineva.
Minunat. Mă bucur pentru tine, Jake.
Știe de noi.
Eu i-am spus, stai liniștită. I-am spus.
Dar...
Nu știu, e deosebită.
Nu-i una cu sânii mari și siluetă de fotomodel?
Ba da, are și calitățile astea,
dar...
are ceva... nu știu...
Îmi place.
Lasă-te în voia valului, Jake.
Fă dragoste cu ea în locuri exotice.
Ești liber.
Între noi nu e nimic.
Mereu spui asta, dar vreau să știi că,
dacă dispar din viața ta, va fi pentru totdeauna.
Pozele tale vor dispărea de pe perete și le voi pune pe-ale ei.
Nu-mi place să trăiesc în trecut, știi?
O să întârzii, mai bine o iau înainte.
- Te aștept pe pod. - Nu, vin și eu.
- Jake, nu pot să alerg atât de încet. - Sunt chiar în urma ta.
- Mă țin după tine. - Las-o baltă.
Grozavă alergare, nu?
Te simți bine?
Cum poți să alergi așa, singură?
Doar ești femeie. Dacă te...
Dacă te violează sau te omoară cineva?
N-are cum. Fug prea repede. În schimb, tu ai avea probleme.
Îți spun eu că e periculos, da?
Nu știm să pierdem, nu-i așa?
Cum zici tu, Flo and Jo.
- Ai ieșit bine. - Mulțumesc.
Și peștele arată grozav.
Ține-l.
- Îl ții bine? - Da.
- E drăguț, nu-i așa? - Asta vrei?
Ce? Pe ăsta?
- Homarul? - Nu, la ce visezi.
Nu cred că-ți pot răspunde, chiar dacă aș vrea.
Eu trăiesc fiecare zi așa cum e, știi?
Îmi place să trăiesc în prezent.
- Dar zilele trec repede. - Da, și?
- Curând nu vor mai veni altele. - Sincer?
Nu m-am gândit niciodată la ce visuri am.
Cred că visurile au venit la mine, pur și simplu.
Bine.
Complexul napoleonian...
provine de la Napoleon, care nu recunoștea că e italian.
El susținea că e francez.
Uita că e amant, nu războinic.
De-aia, până-n ziua de azi, vărul meu Pepino,
în brutăria lui, nu vinde napoleoni.
Ce legătură are asta cu femeile?
Normal că are legătură cu femeile.
O italiancă...
gătește, face curat, calcă și are grijă de copii,
dar depinde de bărbat
dacă face toate astea cu plăcere.
- Cred că mă descurc. - Bineînțeles.
Fă-o să se simtă deosebită,
fă-o să se simtă femeie.
Ca în cântecul acela, știi tu.
Treaba bărbatului e să muncească,
să protejeze familia,
să ia decizii, să plătească facturile,
ipoteca, totul.
Dar depinde de femeie
dacă bărbatul vrea să facă toate astea pentru ea.
Da, dar pot să-mi plătesc și singură facturile.
Nu, acum ești italiancă.
Ține minte, micile detalii
între un bărbat și o femeie sunt cele care contează, da?
- Spune-mi ceva despre el. - Nu.
- Haide, spune-mi. - Nu vrei să auzi.
Ba da. Dacă suntem prieteni...
atunci trebuie să-mi spui, ca să-ți pot da sfaturi.
- Umile dar profunde sfaturi. - Nu cred că e bine...
să discut cu tine lucruri atât de intime.
Imaginează-ți că sunt homo.
Homosexual, da? Așadar,
nu mă afectează. Mă lasă rece.
- Haide. - Bine, tu ai vrut-o.
Eu am vrut-o.
- Nu că m-aș plânge... - Dar...
E cam plictisitor.
- Cum adică? - Adică...
- Când ne întâlnim... - Da.
Vreau să fie mai bun ca vibratorul meu, pentru că ăla e doar un obiect.
Nu că aș avea nevoie mereu de ceva nou și nebunesc,
dar zău, n-ar strica puțină imaginație!
Mai înveți și din filme uneori.
Să știi...
Știu.
I-am dat câteva dintre cele mai bune DVD-uri ale mele.
Dar nu cred că s-a uitat la vreunul.
De exemplu...
Noaptea trecută...
o făceam în poziția câinelui,
pe mașina de spălat.
L-am plesnit și...
Ce-a făcut?
Poate ar trebui s-o iei altfel.
Gândește-te: "Ce-ar face un pescar?".
Nu sunt obișnuit cu așa ceva.
- Te cred. - Da.
E chiar...
A venit.
Am luat o pauză. M-am gândit să vin să te salut.
- Salut. - Salut.
- Salut, băieți. - Bună, doamnă doctor Costa.
- Ce mai faci? - Deci...
Știți ceva, băieți?
Ar trebui să mai aruncați din cutiile astea...
GianIuca, GianIuca.
- Există un sistem acolo. - Care, evident, nu funcționează.
Jake, fă ceva, da?
Se simte lipsa unei mâini de femeie.
Nu ai niciun animal de vindecat?
- Vreun cățeluș bolnav... - Haideți, puneți mâna.
Nu e în contract...
Facem curățenie doar o jumătate de oră pe zi.
Astea sunt regulile sindicatului.
- Regulile sindicatului. - Exact.
Jake, ocupă-te de asta. Noi aducem niște beri.
Da.
Să știi că există un sistem aici și funționează...
- Funcționează. - ... destul de bine.
Nimeni nu va da atât pe pește.
Oamenii vor să dea mai mult. Ca să creadă că au luat ceva de calitate.
- Ai vorbit ca un om mare. - Nu, e vorba doar de aspect.
Dacă peștele arată curat, vânzările vor crește.
O să vezi.
Ce s-a întâmplat?
E un dezastru.
Ce naiba e asta? Vindem limonadă acum?
Mi-a îndreptat tablourile.
E curat. E doar puțin mai curat, atât.
Cum adică e curat? Parcă ar fi o sală de operații.
Mi-ai curățat podeaua.
Poți să mănânci de pe jos acum. E groaznic.
- E un dezastru. - E minunat.
A fost ideea ei.
Deci vii sâmbătă?
- La întâlnirea cu foștii colegi de facultate. - Serios? Nu.
- Da. - Nu vreau să vin.
Trebuie. E datoria ta de prieten.
- Oamenii inteligenți mă plictisesc. - O, Doamne.
Jake, nici nu vreau să aud. Vii și gata.
- Bine, mamă. - Poftim?
- Parcă ai fi mama. - Ba tu parcă ai fi un copil.
- Ba tu ești copil. - Dumnezeule.
Ai tăi sunt tot la Palermo?
Palermo?
Nu.
De fapt, părinții mei au murit.
- Fugi de-aici, Jake. - Serios.
- Serios? - Da.
- Nu-i nimic. N-ai știut. - Eu...
Au murit când eram în ultimul an de liceu.
- Îmi pare rău. - E în regulă.
Îmi plăcea mult să stau cu ai mei.
Era grozav. Tata era un om deosebit.
Era o mare figură.
- Vrei să ai copii? - Nu știu.
- Cred că aș fi un tată groaznic. - Ba nu.
Crede-mă, copiii nu sunt de mine.
Am o prietenă care are trei copii și tot timpul...
E iubita ta, Jake, nu doar o prietenă.
Ideea e că acești copii i-au complicat toată viața
și acum e prinsă într-o căsnicie pe care nu și-o dorește.
Stai puțin. Iubita ta e măritată?
Da.
Dar o cunoșteam înainte de a se mărita.
A fost îndrăgostită mereu de mine.
Tu ești îndrăgostit de ea?
Mulțumesc, doamnă Vianelli.
Tu cam tragi chiulul.
Te-aș concedia, dacă aș putea.
- Ai un minut liber? - Da, desigur.
- Acum? - Bineînțeles.
- Vrei să preiei tu, te rog? - Da, desigur.
Ce-i?
- Totul e în regulă? - Da, totul e în regulă.
Merg bine cursurile?
- Da, merg bine cursurile. - Înveți multe lucruri noi...
Ce naiba vrei?
Cât ar costa?
Cât ar costa ce?
- Terapia. - Terapia?
Da, terapia. Ești papagal? Trebuie să repeți tot ce spun?
Terapia!
Ești aproape psiholog, nu-i așa?
Deci... cât m-ar costa o ședință?
Vrei să fiu psihologul tău?
Da, dar...
să nu spui nimănui.
Sigur că nu.
Sunt profesionist.
Dar, știi...
Doamne, Jake.
- Ești șeful meu. - Știu.
De-aia trebuie să rămână între noi, da?
Foarte profesionist, tu...
Mă vei trata ca pe orice alt pacient.
Bine, dar va trebui să te taxez cu 20 de dolari pe oră.
- 20 de dolari pe oră? - Da.
Te plătesc dublu la magazin. Studiezi atât ca să câștigi mai puțin?
- Nu e vorba doar de bani, Jake. - Spuneam și eu...
- Dacă tot ai studiat atât... - Bine. 40 de dolari.
Ești mulțumit? Vrei terapie sau nu?
- Cred că da. - Bine.
- Cred că da. - Bine. Când?
- Ție când ți-ar conveni? - Nu știu.
- Acum? - Acum ar fi bine.
- Aș putea...
- Acum? - Acum sunt liber. Da.
- Bine. - Bine.
- Hai să... - De ce nu stai jos?
Mă voi așeza și eu și... putem începe.
- Bine. - Nu-mi place așa.
Hai să schimbăm locurile.
Stai tu aici. E mai bine așa.
Da.
Așa.
Foarte bine.
Să începem.
Deci...
Domnule Bianchi,
spuneți-mi cum au început problemele.
Chiar trebuie să vorbim așa? Suntem într-o pescărie.
Da. Nu vrei să luăm totul în serios?
Vă rog să-mi răspundeți la întrebări.
Ea e cu 6 ani mai mare ca mine și...
- Ea? - Marisa, tâmpitule.
- Marisa? - Îți plătesc 40 de dolari pe oră.
Nu trebuie să repeți tot ce spun, Steve.
50. Îți iau mai mult dacă ești un pacient dificil.
- Așa fac toți doctorii. - Psihologii nu sunt doctori.
În fine...
Dacă e mai mare cu 6 ani, domnule Bianchi,
v-aș sugera, sincer, să o terminați cu ea.
- Ce? - Femeia asta...
se juca de-a mama și de-a tata când dumneavoastră erați doar...
un biet spermatozoid.
- În scrotul tatălui dumneavoastră. - Steve, am o problemă.
Relația asta se bazează numai pe minciuni.
- Înțeleg, domnule Bianchi. - Bianski.
- Nu sunt italian. - Eu așa credeam.
Nici măcar nu am o relație adevărată cu Isabella.
În sfârșit ajungem undeva.
Am o relație absurdă cu Isabella, dar...
dacă vreau ca relația cealaltă să meargă, trebuie să spun adevărul.
Nu! În niciun caz.
Adevărul nu ajută pe nimeni.
Relațiile astea sunt prea delicate ca să le complici spunând adevărul.
Adevărul e ca oxigenul pur.
Te poate ucide. Trebuie să-l combini cu altceva.
Chiar te plătesc pentru sfatul ăsta?
Dacă iubești pe cineva, nu fii neglijent.
Iar dacă adevărul ajută, spune-l.
Dar dacă nu, fugi de el ca de ciumă,
ca de o molimă pe care o alungi din cale.
Din cale.
Părinții și copiii își spun lucruri îngrozitoare,
care nu ar trebui spuse nicicând.
Multe sunt adevărate.
Dar important e ceea ce simt ei.
Asta contează.
Ai învățat toate astea la facultate?
Fii serios, Jake, asta nu se învață din cărți.
Asta e experiență de viață, frate!
Iar subsemnatul o are din plin.
Mă scuzați, doamnelor.
Vă spun dinainte, ca să nu uit.
Azi trebuie să plec mai devreme. Am o treabă.
Tu ești șeful.
Vreau să mă duc la colegiu și să mă înscriu la seral.
- Literatură engleză. - Glumești. Și tu?
Doar n-o să lucrez toată viața în pescăria asta.
- Am și eu visurile mele. - Literatură engleză?
Tu adori peștele.
Îl voi studia pe Shakespeare. Nu-mi pasă.
Oricum ți-au plăcut mereu bărbații în izmene.
Da. Mulțumesc pentru sprijin.
Continuă.
Vrea să merg cu ea la o întâlnire cu foștii colegi de facultate.
Nu te duce. Intelectualii, deși mă număr printre ei,
sunt foarte exclusiviști, dacă nu te ridici la nivelul lor.
Jake, în mod normal, după ani întregi de făcut sex
pot apărea astfel de probleme.
Tu nici măcar nu i-ai văzut sfârcurile.
Bună.
- Nu ești îmbrăcat cum trebuie. - De ce?
Nu poți purta cămașă în pătrățele la o reuniune simandicoasă.
Stai să... Pot?
Dacă nu mă placi așa cum sunt, de ce nu-l iei pe Michael?
Pentru că vreau să merg cu tine. Hai, fă-te elegant pentru mine.
Uite. Pune-ți ăsta.
Nu. Nu pot purta așa ceva.
Bine. Dar ăsta?
Nu! Niciunul.
- De ce vrei să-mi pun costum? - Ăsta e... Ia să văd.
- Îți stă bine. - Da.
Ce-i asta?
Asta.
Astea sunt...
costumele mele pentru aniversare.
Dacă iubești pe cineva cu adevărat,
nu are nevoie de așa ceva.
Bine. De ce nu-mi spui tu cu ce te îmbraci?
Așa? Dacă îmi place mie,
trebuie să le placă și snobilor de la Ivy League.
Nu sunt snobi, sunt intelectuali.
Intelectualii mă plictisesc.
Nici n-o să am ce discuta cu ei.
O să te distrezi, îți promit.
Efectuăm castrările numai cu laser acum. E grozav.
- Dar sterilizările? - Aici e mai complicat.
E nevoie de mâna omului.
Seara aceasta este foarte specială.
Am plăcerea de a acorda
premiul pentru Excelență în Cercetare al Veterinarilor fără Frontiere
doamnei doctor Marisa Costa,
care a obținut rezultate remarcabile cu ogarul italian.
Aveți grijă, oameni buni. V-a luat-o înainte.
Pentru doctorul Costa,
una dintre cele mai apreciate colege,
și pentru perseverența ei.
Nu mi-ai spus că vei primi un premiu.
Nu mă întrebi niciodată despre munca mea.
Nu e doar un premiu.
E o bursă. O donație de 500.000 de dolari.
Nu-i rău, după numai 4 ani de la absolvirea facultății.
Primești 500.000 de dolari și nu-mi spui nimic?
- N-ai fi venit. - Ba aș fi venit.
Tu cu ce te ocupi, Jack?
- Lucrez într-o pescărie. - O pescărie?
- Vinzi pește? - E modest.
De fapt, el e proprietarul.
Deci ești om de afaceri.
Cam așa ceva.
Apropo de afaceri, Susan a fost promovată.
- A obținut titularizarea la universitate. - Felicitări.
- Excelent. - Salariul i-a crescut considerabil.
85.000 pe an.
Doar atât?
Vreau să spun...
Ești profesor universitar. Numai atât câștigi?
De fapt, e un salariu foarte bun.
- Cum supraviețuiești? - Poftim?
Eu câștig atât dacă nu-mi merg afacerile.
Stai puțin. Un vânzător de pește câștigă 85.000?
Da.
- Într-adevăr? - Nu e o afacere proastă.
Obiectivul pescăriei North End
este creșterea constantă a profitului anual.
Recent am mărit prețurile.
Clienții vor plăti mai mult, crezând că marfa e mai bună.
Dacă mențin constante cheltuielile,
profitul va crește considerabil.
- Da. - Teoretic...
Să spunem că primesc niște informații,
de la un anumit veterinar,
despre un nou val de gripă aviară,
care ar putea ucide întreaga populație felină.
Cum pot să scot bani din asta?
În fața unui scenariu atât de îngrozitor,
ai putea face o mică avere
dacă ai vinde ieftin fabrici de mâncare pentru animale
și ai cumpăra, în schimb, o fabrică de... sicrie.
Sper că v-am fost de ajutor.
Cred că, dacă ești atât de deștept ca să intri la Harvard,
trebuie să găsești și o cale de a-ți plăti studiile.
Chiar crezi că mă vor mai chema să țin conferințe?
Probabil. Le-ai plăcut.
Eu, care nici n-am terminat liceul, să țin conferințe la universitate?
Ar fi extraordinar.
Crezi că, de fapt, au râs de mine?
Ca și cum aș fi nimerit acolo ca musca în lapte?
Sunt ideile tale, nu ale lor.
De ce ești supărată?
Nu sunt supărată, dar...
- Știi tu. - Nu.
- Ce s-a întâmplat? - Era seara mea.
Dar am fost eclipsată și nici măcar de iubitul meu.
- Vino încoace. - Nu.
Dacă mă eclipsează cineva,
mi-ar plăcea să fie cineva
care să mă țină în brațe când ne întoarcem acasă.
Pe mine.
- Noapte bună. - Noapte bună?
Serios?
Alo?
Bună.
Îmi deschizi?
Ai nevoie de o petrecere în pijamale.
Mai bine am face o petrecere pentru adulți în pijamale.
Nu!
Petrecerile pentru adulți în pijamale nu sunt foarte amuzante.
Ai de gând să stai acolo sau vii să mă ajuți?
Foarte bine.
Vezi linia de acolo?
Simbolizează prietenia.
Cred că putem spune că am trecut-o.
- Știi ce-ar spune Freud? - Da.
Ar spune că sunt genul care preferă să-și sărute mama.
Salut!
Minunată zi!
- Ce faci? - Deci?
- Cum merge terapia?
Nu fac nicio terapie.
De unde și până unde?
Steve ne-a spus tot despre...
sesiunile cu tine.
Dar nu-ți face griji.
Secretul tău e în siguranță.
Ți-a spus?
Știi ceva? Trebuia s-o faci mai demult.
Radiezi de fericire!
Crede-mă, nu radiez.
Mai bine zis, ard în flăcări.
Nu-mi pasă. Majoritatea istoricilor te-ar contrazice.
Nu-mi pasă ce-ar spune majoritatea istoricilor.
Eu am trăit asta.
Și vă spun...
Italia n-a făcut parte niciodată din nicio axă.
- Ba a făcut. - Ba nu!
N-a făcut.
Înainte sau după război?
Nu contează! Italienii mereu au făcut parte dintr-o alianță.
- Ce? - Iar în privința lui Mussollini...
Asta e altă poveste.
Oare văd bine?
Jake e aici? Trebuie să vorbesc cu el.
- Ce naiba vrei? - Am nevoie de ajutor. Te rog.
- Nici să nu te gândești. - Nici gând.
Doamne, dar au trecut opt ani. Nu se poate să mai fiți supărați.
Timpul vindecă aproape toate rănile, dar Jake e ca un homofil...
- Nu, hemofil. - Da, hemofil.
El încă sângerează.
Păi, nu mai are de ce să sângereze.
M-am întors.
Ce-a făcut?
Ți-au trebuit opt ani ca să-ți dai seama de asta?
Îmi pare rău că am fost mai lentă ca tine, dar...
Acum sunt aici.
Dacă mă vrei.
Ajutor!
Poate că n-a fost o idee prea bună, nu?
Nu. Glumești?
Este...
E cea mai frumoasă zi din viața mea.
Asta am visat întotdeauna, nu?
Nu s-ar zice.
Totul s-a întâmplat pe neașteptate.
Așa că nu prea știu ce să fac, atâta tot.
Fii mai entuziasmat.
Asta ne-am dorit mereu, nu?
Da, știu.
E în regulă.
Suntem suflete pereche, așa că...
Da, scumpule.
Vrei să te joci?
- Cum a fost? - Da.
Grozav. Este...
E tot ce am visat.
- E în regulă, da. - Da?
Vrei o opinie profesională sau părerea mea sinceră?
- Care e mai importantă? - Amândouă sunt.
- Atunci spune-mi-le pe amândouă. - Bine.
- Opinia profesională mai întâi? - Nu contează. Oricare.
Păi, să vedem. Opinia mea profesională e
s-o ștergi urgent din oraș. Te urci în mașină
și te muți în alt stat, fără să spui nimănui unde ești.
- Hai, fii serios. - Așa și sunt.
Soțul ei te va ucide!
Are dreptate. Știi că e italian.
Știi ceva? Dacă tot stai și asculți tot,
de ce nu-ți iei un scaun, ca să participi la terapia mea?
Tu ai vrut-o.
Aldo, stai tu la casă, da?
- E în regulă, am scris un bilet. - Și el?
Oricum ei îmi povestesc tot, așa că mai bine economisim timpul.
Te rog prietenește, Jake, nu ne băga în chestia asta.
Viața ta e de tot rahatul.
Cum vrei tu să-ți păstrezi clienții?
Cum vrei tu să-ți păstrezi biluțele?
Aveți ședință?
Da, cam așa ceva.
Salut, băieți.
- Ce mai faci? - Bună, Jake.
Ce faci?
- Ce sunt astea? - Sunt doar niște...
Etichete pentru pește.
- Le-au făcut fetele cercetașe? - Nu, sunt...
- Ți-am spus, sunt etichete. - Aici e o pescărie, știi?
Într-adevăr? Mulțumesc.
Noi ne ducem la plimbare. Vii și tu?
Da, vin imediat, dar... mai am ceva de vorbit cu băieții.
- Ne vedem afară, da? - Bine.
La revedere, băieți.
Da, așa s-ar zice. Ne mai vedem.
Pa.
Cunosc un tip care îți rezolvă orice problemă.
- Probeme de care ai tu. - Da, Frankie, vărul bijutierului.
Nici n-o să știi ce s-a întâmplat.
Vei ști doar...
că ea nu se mai întoarce.
L-ai prins!
Mă urăsc.
Nu... Ba da. Mult.
- Tu mă urăști? - Nu, nu te urăsc.
Tu?
Isabella, ea e Marisa.
Marisa, Isabella.
Tu ești Marisa?
Am auzit multe despre tine.
Trebuie să... tu...
Marisa!
Haide!
Marisa!
Doamne!
Cum poți să alergi așa de repede?
O pânză de păianjen am țesut
și el în capcană a căzut.
- Așa spune cântecul. - Nu e cântec, e Shakespeare.
Ba nu.
E Sir Walter Scott.
Dar să lăsăm poeziile.
Tu ai acum ocazia
să explorezi latura lesbiană care zace latent în Marisa.
Poate o inviți pe Isabella într-un triunghi amoros.
- Sex în grup restrâns. - Da, în grup restrâns.
Așa te vreau.
Da. Bună idee.
Ce-i? O, nu.
Ți-am vindecat peștele.
- E vorba de fiul meu, da? - Fiul tău?
Nu pot să...
- E al prietenei mele și trebuie... - Te rog!
Dacă nu ne grăbim, hamsterul lui va muri.
- Nu merg trucurile astea. - Nu sunt trucuri.
Jur că... Trebuie să-l ajutăm pe Chuckie.
Jake, rozătoarele astea transmit o mulțime de boli.
Scumpule, mi-l dai mie?
Mi-l dai puțin?
Vreau să mă uit puțin la el, da?
- O să-l facă bine pe Chuckie, da? - Mulțumesc.
- O să-l facă bine pe Chuckie. - Da.
Bine?
O, Doamne! Ce faci?
Unde e grija manifestată de veterinar?
Zău așa!
Gata, uite.
Putem să vorbim un minut?
Nu poți să arunci, pur și simplu, jucăria copilului la gunoi.
- Ce fel de mamă vei fi? - Deocamdată, de niciun fel.
Șobolanul ăla e mort.
Atunci resuscitează-l.
- Ce n-ai înțeles din cuvântul "mort"? - Învie-l.
Înlocuiește-l cu altul, el nici nu va ști.
Aici nu e magazin de animale, e un cabinet medical.
Vaterinar, de fapt.
De ce ai venit?
Pentru copil și animăluț.
- Doar atât? - Da.
- Doar atât. - Știai că hamsterul e mort.
Și totuși ai venit.
E un pretext, Jake.
Chiar crezi că aș profita de suferința unui copil?
- Da. - Ce?
Arăți minunat. Ăsta e pulovărul de la mine?
- Ieși din cabinetul meu. - De ce ești așa de supărată?
Ți-am spus de la început că am o iubită.
Am crezut că trecusem de asta.
Pleacă, Jake. Afară! Vorbesc serios.
Știam că suntem doar prieteni.
Da, dar poate că nu voiam să cred.
Salut, amice.
O să-ți cumpăr alt Chuckie.
Alo?
Vreau să vorbesc cu nevastă-mea, ticălosule.
E pentru tine.
Am încercat. Nu vrea să-ți vorbească.
Dacă pun mâna pe tine,
biluțele tale vor pluti într-un container Tupperware.
Bine, așteaptă. Cobor imediat.
Ce?
Știi care e problema ta?
Nu le înțelegi pe femei.
Deloc.
Trebuie să le faci să se simtă deosebite,
să fii romantic.
Să le faci cadouri. Femeile adoră cadourile.
E soția mea.
Nu vei ajunge nicăieri cu atitudinea asta.
Ele vor să simtă că sunt unice pe lume.
Că sunt dorite.
Serios. Dacă-i spui unei femei ceva drăguț,
i-o tragi cât ai clipi.
Nu vreau să "i-o trag" nimănui.
Îmi vreau familia înapoi.
Alo? Vorbesc la pereți?
Și eu vreau asta, omule.
Am o casă plină de copii acolo, sus. Glumești?
Dar trebuie s-o recâștigi.
Altfel, nu te va respecta.
Dacă nu o vrei, de ce mi-ai distrus familia?
Păi...
Vrem mereu ceea ce nu putem avea.
Iarba e mereu mai verde în curtea vecinului.
O vei recupera.
Trebuie doar să te ții de capul ei. Femeilor le place asta.
Asta vor. Nu-i foarte greu.
Ești un ticălos. Nu o meriți pe Isabella.
- Știu. - Și nici altă femeie, de fapt.
Știu.
Mai vrei o bere?
Calule, mănânci ovăz?
Alo!
Marisa, răspunde! Știu că și tu vrei să vorbim.
Lasă gălăgia, vrem să dormim!
- Du-te naibii, blondule. - Iubitule, intră în casă.
- E un nebun la fereastră. - Știu.
Nu vreau să cobor.
Vreau să vorbesc cu tine.
- Atunci vorbește. - Iubitule, cheamă poliția.
- Cred că se usucă și cade. - Ce?
- Cosoșelul! Micul prieten! - Las' că ți-l tai eu.
- Jake, încetează. - Am făcut ce-ai spus tu.
Nu mi-am mai tras-o cu oaia, dar...
- Găinile au devenit geloase. - Te rog, încetează.
- Pleacă naibii de-aici! - Haide... numai puțin.
- Nu e nimic ciudat dacă... - Jake!
- Îmi place să fac sex cu animale domestice! - Mai taci odată!
Tu m-ai făcut să le iubesc.
E ceva rău în asta?
- Da, doamnă veterinar Marisa Costa? - O, Doamne!
- Din apartamentul 302? - Urcă.
Bețivanul naibii!
Bună.
Nu mă interesează nimic din ceea ce vrei să-mi spui, Jake.
Bine, poate că e așa.
Dar trebuie să-ți spun.
Spune.
Nu sunt italian.
Du-te acasă, Jake. Ești beat.
Tu ești beată.
Marisa!
Sunt polonez.
Te-am văzut, nesuferitule.
Salut, amice.
O, Doamne!
- O, Doamne! - Stinge lumina!
Ce cauți aici?
- Ce-i? - Mario mi-a spus tot.
Te părăsesc, Jake. Mâine dimineață.
Atunci ce cauți în patul meu?
N-am vrut să-i trezesc pe copii.
Minunat!
- Ai citit-o? - "Bătrânul și marea"?
E grozavă.
Gata. Mă fac homo.
De-acum încolo mă culc doar cu bărbați.
- E genetic. Nu alegi tu. - Nu-i adevărat.
Freud zice că există o continuitate sexuală.
Freud nu are mereu dreptate. Să vrei un cârnăcior e sigur genetic.
Ajunge! Da?
Va trebui să exersăm controlul furiei la următoarea ședință de terapie?
Azi n-o scot la capăt cu voi. Plecați de-aici. Afară!
- Afară! - Jake...
- Ce-i? - Îți fac lipeala cu văru-meu.
- Adoră mușchiulețul. - Ce?
Ce faceți? Ce face? Unde plecați?
Trebuia să facem asta demult.
E spre binele tău.
Furia e un strigăt disperat după ajutor.
- Afară! - Așa e!
- Afară! - Bine, gata.
Nu mă împinge.
Ce nu înțelegi?
Ea nu e aici.
Foarte bine!
- N-ai voie să intri. - Nu plec până nu o văd.
Atunci n-ai decât să te ofilești și să mori așteptând.
Obsedatule!
Trebuie să pleci.
Ți-am zis că nu plec până când n-o văd.
N-o s-o vezi. Nu-i aici.
A plecat în Italia. Veterinari Fără Frontiere?
Am stat aici toată ziua.
De ce nu mi-ați spus?
Ți-am spus!
Ea e sufletul meu pereche.
Nu există suflete pereche.
O vrei doar pentru că nu o poți avea.
Când ai cunoscut-o ai închis fereastra.
- Și acum ai rămas pe dinafară. - O iubesc.
Dacă o iubești, de ce te-ai culcat cu Isabella?
- Nu m-am culcat cu Isabella. - Da, dar ai fi făcut-o.
Doar că n-ai avut destul timp. E o transferare afectivă.
Un transfer.
Te agăți cu disperare de relații care nu merg,
ca să suplinești lipsa părinților tăi care au murit.
Acum e vorba de părinții mei.
Da!
N-are legătură cu iubirea sau cu dorința de a-mi găsi sufletul pereche?
Isabella e o metaforă literară.
Nu există "metaforă literară".
E o comparație.
Domnul Walt Whitman a făcut trei ore la seral
și dintr-o dată e doctor în literatură engleză?
În Isabella îi vezi pe părinții tăi.
Marisa înseamnă viitorul fără ei și faptul că accepți moartea lor.
Ce profund! Asta ai învățat tot la seral?
Asta nu înveți la seral, ci în clasa a doua. E elementar.
Elementar? Asta stă la baza psihanalizei moderne.
Vrei să spui că teoriile lui Freud sunt pentru școala elementară?
Știi ceva? Teoriile lui Freud se bazează pe comparații.
- Deci așa sunt. - Freud a spus numai tâmpenii, da?
- Prima fază e furia. - Nu sunt furios, Steve.
Urmează negarea.
Câd aveam vârsta ta nu existau avioane.
Avioanele există din 1920.
Avioanele comerciale există din 1920.
Fleacuri. Dacă o iubești pe Marisa, ia avionul și zboară spre ea.
Zboară! Cum ar spune și cântecul.
- Care cântec? - Dacă s-ar fi scris unul.
Ea e sufletul meu pereche.
În Italia nu există aer condiționat.
Nu știu de ce, poate s-au luat după greci.
Așa că iei un ziar, îl înmoi în apă
și înfășori florile în el, ca să rămână proaspete.
Ai înțeles?
Francesca va avea grijă de tot.
- Dar vezi să n-o dai în bară. - N-o s-o dau în bară.
- Îmi place fata asta. - Și mie.
Și vreau să vă întoarceți cu asta.
- Bine. - Da?
Altfel, te ucid.
E un inel minunat.
Jackie, fă-mi o favoare.
Du-i asta lui Frankie și...
umple-o cu strasuri,
ca să nu se prindă la vamă, da?
- Fugi. Mulțumesc. - Da.
Vărul meu va avea grijă de tine.
AIessandro are cele mai bune țesături din lume.
Cu excepția celor de-aici. Iar croiala...
Bine. Mulțumesc, Silvano.
Bună.
Vorbești engleza?
Da.
Bună. Jake. Ce mai faci?
Mătușa ta, Teresa,
mi-a zis că mă vei ajuta.
Vorbești engleza?
Nu știi nici măcar un pic?
Un pic.
Trebuie să găsesc pe cineva.
Veterinarul Marisa Costa?
E italiancă. Știu că e italiancă.
Mi-a spus că e italiancă.
Așa.
Vreau o cameră lângă a ei.
Vreau... Pentru dormit...
Lângă camera ei. Vreau să fim vecini.
Perfect. Câte nopți, domnule?
Marisa, știu că am fost un tâmpit.
Și îmi pare rău.
Dar te iubesc foarte mult.
Și vreau să-mi petrec tot restul vieții cu tine.
De fapt, și tu m-ai mințit.
Ești spanioloaică.
Nu-i spune asta, Jake.
Suflete pereche.
Cu ce te pot ajuta?
Da. O căutam pe...
Pe...
Îmi împrumuți niște șampon?
- Șampon? - Da.
Da. Așteaptă puțin.
- Ia-l. E al prietenei mele. - Da.
- Al prietenei tale. - Da.
Și halatul la fel.
Știi ceva? Ia-l pe tot. O să-i spun că l-a luat camerista.
Bine. Pa.
Știi ce mi-ar plăcea să facem mâine?
- Să mergem într-o excursie. - Nu pot, am de lucru.
Trebuie să mă trezesc la 6.
Bine...
Știi ceva? Hai să luăm un "gelato".
- Un "gelato"? - Da. Haide.
- Serios? Au cablu TV. - Știu.
- Au cablu aici? - Da.
- Trei canale. - Știu, dar...
Te-ai uitat la ăla german? Îmi pare rău.
Jake.
El e Michael.
Michael, el e Jake.
- Jake din Boston? - Michael?
- Salut. Am auzit multe despre tine. - Parcă nu era foarte bun la pat.
- Poftim? - Așa mi s-a spus.
Jake...
Vrei să te măriți cu mine?
Nu! Ridică-te.
Haide. Chestia asta îmi arde buzunarul.
- Credeam că sunteți doar prieteni. - Asta și suntem.
Mi-e foarte dor de tine.
Tot ce vreau e să fim împreună.
A spus nu, așa că...
N-ai vrea, te rog, să ne lași singuri?
E aniversarea noastră.
Acum două săptămâni a avut cu mine un orgasm
așa cum tu n-o să-i provoci nici cu vibratorul.
Ajunge, Jake. Serios.
Glumești, nu-i așa?
Nu-i așa?
Ne privește pe Marisa și pe mine. Nu e treaba ta.
Te dai la femeia mea?
Te măriți cu mine?
Ridică-te.
- Ridică-te. Haide, sus! - Ce-i?
Ridică-te odată.
Te-ai dat la femeia mea.
Te voi ucide. Apoi îți voi tăia biluțele
și le voi ține ca trofeu.
Ce-ai cu biluțele mele?
- Voi, italienii... - Ce, suferi de complexul grecilor?
Complexul grecilor. Hai că-i bună.
- Aranjează-ți ținuta. - Îmi place cămașa ta culoarea piersicii.
Îți place culoarea piersicii? Uită-te la tine.
Unde te duci? Alergi în cerc.
- Pot face asta toată noaptea. - Ba nu poți.
M-ai întrebat dacă am un vis.
Tu ești visul meu. Te iubesc.
Nu, Michael, nu-l lovi.
Vrei o îmbrățișare?
- Marisa... - Bună dimineața.
Unde sunt?
Te simți bine?
Am câștigat?
Da, ai câștigat.
Hai, scoală-te.
Scoală-te tu.
Hai să alergăm.
Nici vorbă.
Nu mai vreau altă bătaie.
Nu trebuie să mă aștepți. Ia-o înainte, dacă vrei.
- Biata ta față! - Mă simt bine, pe cuvânt.
- Nu mai știu ce mi-ai răspuns. - Ce ți-am răspuns?
Te măriți cu mine?
- Facem întrecere până la stânci? - Nu.
- Ai putea să încerci măcar. - Serios? Nu vreau să...
traducerea și adaptarea danatom @ titrari.ro
DAR TOȚI AR VREA SĂ FIE ITALIENI
Știi că nimeni nu va crede filosofia ta de doi bani, nu-i așa?
Ba da! Nu știi că psihologii sunt mai țicniți ca pacienții lor?
Cum să nu poți vindeca pe cineva?
Steve, de ce nu rămâi aici?
Vino la Harvard cu mine. Au niște cursuri grozave de masterat.
Între noi fie vorba, am putea face psihologe până în clasa a șasea.
Nu, m-am săturat de Boston și de clima de-aici.
În California sunt destui țăcăniți.
- Cred că mă voi duce în Arizona. - Foarte bine.
- Nu știu ce-i așteaptă. - Ar ieși o poză grozavă.
- Haideți să facem una. - Da.
Aldo, vino să ne faci o poză, da?
Un moment, te rog.
Numeletău de familie e Baba?
Baba. Nu e italian.
Nu, e român.
România se numește așa datorită Imperiului Roman.
Romanii au venit în orașul meu, Iași, care este...
Ai fost vreodată în Italia?
Da, domnule. Când aveam 15 ani. Am lucrat într-o cafenea,
dar nu cunoșteam foarte bine limba, așa că...
Și permisul de ședere...
- Vorbești italiana? - Puțin, dar înțeleg tot.
Ș pot să mai învăț.
Da. Îți place peștele?
Ador peștele. Am crescut pe malul unui rîu și...
Da. Știi să cureți un halibut?
Da, foarte repede. Și foarte bine.
Acum, întrebarea cea mai importantă.
Îți plac italienii?
Bineînțeles că-mi plac italienii.
Oricine ar vrea să fie italian!
Slujba e a ta. Bine. Poți să începi chiar acum?
Da.